УДК 330.6:519.86
В.Є.Момот, Дніпропетровський університет економіки та права
ПРОТИРІЧЧЯ ПРОЦЕСУ ПЕРЕТВОРЕННЯ РИНКОВИХ ВІДНОСИН ТА ІННОВАЦІЙНА ДІЯЛЬНІСТЬ ПІДПРИЄМСТВ
У теперішній економіці ринкові відносини сягнули нового рівня розвитку на якому у конкуренції перемагають не ті підприємства, які здатні забезпечити мінімум собівартості продукції, а ті, котрі можуть кожному споживачеві гарантувати продукт, що відповідає його індивідуальним потребам (ця тенденція одержала назву масової індивідуалізації [1] продукції у протилежність масовому виробництву). У наслідку значно зросла розмаїтьсь продукції, що представлена на ринці. На тлі такого перетворення ринкових відносин особливе значення набуває інноваційна діяльність підприємств, тому що жаданої ринком розмаїтості продукції можна досягти саме завдяки інноваціям.
Згідно з уявленнями, що були розроблені вченими Гарвардської школи бізнесу, під час плину процесу перетворення ринкових відносин діє складна система різноманітних чинників невизначеності, котрім ці вчені по аналогії з гідродинамічною турбулентністю дали назву ринкової турбулентності [2]. Ефект раптової та у багатьох випадках непоясненої зміни стабільного та планомірного характеру розвитку на бурхливий та нестійкий існує у течії газу чи рідини. Наявність саме цього ефекту й дозволяє застосовувати аналогію між гідродинамікою та сучасними ринковими процесами.
Для практичного використання згаданої концепції на базі оцінок експертів будують профіль турбулентності, тобто поточне співвідношення між її чинниками, та роблять висновки відносно самого небезпечного фактора за даних ринкових умов. У багатьох ситуаціях (див. [2]) застосування такого підходу дозволяє робити обґрунтовані висновки про ризикованість політики конкретного підприємства, а також давати ефективні рекомендації по формуванню оптимальної стратегії поводження та прогнозувати наслідки втілення окремих засобів інноваційної політики підприємства.
Одними з головних параметрів, котрі регулюють інноваційну діяльність підприємств, є тривалість життєвого циклу продукту, що значно скорочується та рівень змін технології продукту, який постійно зростає. Згідно з концепцією ринкової турбулентності обидві ці фактори можна віднести до проявів невизначеності ринкового середовища. 
Дійсно, довгий життєвий цикл продукту, котрий відповідає періоду між першою появою на ринку та зняттям продукту з виробництва, є безумовною ознакою стійкої ситуації у економічному середовищі, яке оточує підприємство. Цікаво відзначити, що тривалість життєвого циклу довгий час була одночасно і джерелом і наслідком стабільності ринку. Зниження тривалості циклу призводить до втрати стабільності, виникнення невизначеності. Слід зауважити, що механізм порушення стабільності, пов’язаний із цим чинником, визначається не тільки ринковою потребою, але і реальними можливостями існуючих підприємств по скороченню довжини періоду розробки, освоєння та впровадження нового продукту на ринку.
Рівень змін технології продукту дуже тісно переплетений із попереднім чинником, тому що удосконалювання процесу виробництва та розробки нових виробів веде до неминучого скорочення довжини життєвого циклу продукту. У граничному випадку абсолютна технологія забезпечує нульову тривалість життєвого циклу виробу. Тоді кожен наступний виріб буде інноваційним по відношенню до попереднього. Концепція континуальної інновації, котра існує у теорії інновацій, звісною мірою описує цей гіпотетичний ефект. Проте, у реальному житті таке становище цілком неможливо, тому існує граничне значення швидкості розробки та впровадження нових виробів.
Взаємодія довжини життєвого циклу продукту та рівня технологічних змін веде до виникнення коливань у економічному середовищі завдяки тому, що існує постійне протиріччя між рівнем складності технічних нововведень та жорстким обмеженням тривалості життєвого циклу продукції. Період цих специфічних коливань визначається тривалістю життєвого циклу, а інтенсивність – рівнем зміни технологій. Слід зазначити, що дані коливання є незалежним ефектом, що пов’язаний з інноваційною діяльністю підприємств, та не збігаються с макроекономічними циклами, котрі є невід’ємною властивістю ринкової економіки.
Але інноваційна діяльність не є єдиним чинником, що обумовлює невизначеність ринкового середовища. Під час трансформації ринкових відносин від масового виробництва до масової індивідуалізації виникає досить неоднозначний ефект, коли результат перетворень, що має бути відповіддю на проблеми, які виникли завдяки застарюванню системи вихідних ринкових відносин, містить ще більші вади. Більш того, розвиток трансформаційного процесу супроводжується багатьма протиріччями, головним з котрих є конфлікт між розмірами підприємств, котрі у останній час мають тенденцію до укрупнення та гнучкістю, що необхідна для швидкого втілення інноваційних продуктів на ринці.
Крім того, до протиріч процесу трансформації ринкових відносин належить збільшення впливу сили споживача на поведінку підприємств, що є природним наслідком зміни парадигми стосунків між постачальником та споживачем продукції. Неоднозначний вплив макроекономічних циклів та конкуренції між підприємствами, підвищення питомої ваги розумінь, пов’язаних з якістю продукції, можливість раптової появи продуктів-замінників, що здатні нанести шкоди цілим галузям бізнесу теж відносяться до протиріч, які виникають внаслідок втілення нових ринкових відносин.
Саме ці фактори загалом й формують структуровану систему чинників ринкової турбулентності [3,4]. Економічне прогнозування потребує змістовних теоретичних уявлень, що використовують прозору аналогію між ринковою невизначеністю та нез’ясованими особливостями у поведінці течії суцільного середовища дозволяють робити узагальнення нових законів розвитку ринку й будувати конкретні маркетингові стратегії, які спрямовані на ідентифікацію та протидію несприятливим варіантам впливу різноманітних чинників ринкової турбулентності.
Головним ефектом, який становить інтерес при прогнозуванні оперативних та віддалених результатів інноваційної політики підприємств є взаємодія макроколивань та інноваційної діяльності, а також вплив сили споживача на зміст інноваційної стратегії. Ця констатація базується на наступних міркуваннях:
1.	Коливання, які спричинені інноваційною діяльністю можуть співпадати з коливальними циклами, що властиві усьому ринковому середовищу.
2.	Сила споживача, що є здатною суттєво змінювати продукцію підприємств, може впливати на головні параметри інноваційної діяльності.
Для вивчення впливу особливостей інноваційної діяльності підприємств на макроколивальні процеси, що відбуваються на ринку, можна ввести поняття резонансних властивостей ринку. Резонанс у цьому випадку означає, що макроколивання, які є природною властивістю ринкової економіки, здатні підсилюватися завдяки інноваційної діяльності підприємств.
Резонансні властивості проявляються насамперед при втіленні інноваційних продуктів на ринках та залежать від типу ринку. Резонансні властивості ринків різних типів можна систематизувати шляхом побудови матриці, що має вигляд подібний до матриці Ансоффа. За допомогою таких уявлень з’являється можливість формування адресної політики підтримки найважливіших підприємств регіональної виробничої системи, котрі мають провідне значення для стабільності ринку, а також мір захисту регіонального та національного ринку від зовнішніх продуктів. Крім того, аналіз резонансних процесів, що виникають на ринці завдяки уведенню нової продукції, допоможе конкретним підприємствам національної виробничої системи розробляти науково обґрунтовану стратегію власного поводження.
Зростання значення інновацій у політиці підприємства, яке неминуче прискорюється у процесі трансформації ринкових відносин, однозначно призводить до збільшення загального рівня втрат та стримування темпів розвитку підприємства. Крім того, макроколивання, у яких бере участь підприємство, самі по собі можуть бути джерелом підвищеної витратності інноваційної діяльності завдяки можливості руйнування устояних ціннісних пропорцій між усіма видами діяльності підприємства. Тобто, макроколивання мають додатковий канал впливу на сумарні втрати сумарних ресурсів підприємства через можливе підвищення питомих витрат на інновації. У нових умовах реальні підприємства повинні мати такий запас ресурсів, якого буде достатньо не тільки для забезпечення обраного варіанта розвитку, але й для подолання певного порога витрат. 
Тобто, підприємство витрачає свій потенціал на збереження оптимального балансу між структурою та асортиментною політикою, який є необхідним для забезпечення мінімальних витрат на втілення нових виробів, а також – на подолання внутрішньої інерції та компенсацію витрат при інноваційної діяльності. Наявність нового напряму втрат змушує підприємства проводити багато технічних та стратегічних заходів «з випередженням». Цей напрям втрат, що виникає у системі нових ринкових відносин, раніш не розглядався у науковій літературі, тому треба робити певні корегування у оцінці ефективність заходів інноваційної політики з погляду забезпечення стійкості підприємства.
Головні критерії, що потрібні для більш ретельного врахування витратоємності інноваційної діяльності є відносна цінність інновацій, тобто відносний рівень науково-технічних розробок, які укладені до основи нової продукції та інертність підприємства, тобто опір нововведенням будь якої природи.
Резонанс між коливаннями, що обумовлені інноваційною діяльністю підприємств та макроколивальними процесами настає у той момент, коли внесок інертності підприємства та відносної цінності інновацій приблизно однакові за величиною. Однак це – не пояснення, а тільки зовнішня ознака ефекту, який спостерігається. 
Економічний зміст резонансного поводження макроколивань та інноваційної діяльності підприємства полягає у тому, що при певному рівні макроколивань їх інтенсивність та характерні часові параметри (період та розмах) приблизно відповідають відносному зростанню експлуатаційних параметрів виробу та тривалості його життєвого циклу. Що відбувається у цьому випадку з реальним підприємством? – Підприємство може потрапити в умови, коли час однієї еволюції макроколивань збігається з величиною життєвого циклу виробу. При цьому рівень нововведень та розмах коливань забезпечують їхнє взаємне посилення. Для підприємства, котре зазнає значного впливу макроколивань, інновації призводять до необхідності розробки нового покоління окремих виробів с той час коли макроколивання роблять свій черговий цикл.
Тому, якщо до кінця чергового витка макроколивань буде закінчена робота над проектуванням та освоєнням виробництва нового виробу, то підприємство, яке завершило підготовчу роботу до упровадження новинки на ринку, просто зобов’язане зберегти незмінну маркетингову політику. Це обумовлено необхідністю стабілізації умов виробництва та збуту продукції, котрі найкраще відповідають технології нового виробу та досягнутому рівню координації виробничої системи. У наслідку, за рахунок зростання інертності, тобто тенденції до збереження обраного напрямку розвитку, відбувається подовження циклу макроекономічних коливань, котре втрачає залежить від зовнішніх умов, за яких існує підприємство. Чим більший відносний рівень інновацій, тобто відмінність двох послідовних продуктів, тим у більшому ступеню повинні посилюватися макроекономічні коливання.
На перший погляд, резонансні явища між інноваційною діяльністю та макроколиваннями можуть спричинити необмежене зростання інерційних втрат. Однак цього не трапляється, що обумовлене строгим взаємозв’язком між швидкістю та рівнем інновацій. Даний взаємозв’язок, полягає в тому, що нескінченно великий рівень інновацій відповідає нескінченно великому життєвому циклу продукту. Таким чином, довільні зміни рівня інновацій без відповідного подовження життєвого циклу неможливі. Якщо все ж таки рівень інновації, а, отже, й життєвий цикл досягають великих значень, то резонанс принципово не може наступити, тому що макроколивання не можуть необмежено посилюватися (у всякому разі при економічно виправданих умовах розвитку трансформаційного процесу). Тобто у реальній виробничо-економічній системі резонанс настає тільки за обмежених значеннях відносного рівня змін продукту та тривалості життєвого циклу.
Резонанс, таким чином, означає появу додаткової інерції у діяльності підприємства, котра є цілком пов’язаною з особливостями інноваційної діяльності. Цей вид інерції не виявляється за інших умов, тобто коли інноваційна діяльність не взаємодіє з макроекономічними коливаннями. Завдяки резонансу, загасання макроекономічних коливань має міць, коли вичерпується сумарний запас усіх складових інерції підприємства, у тому числі й тієї додаткової складової, котра обумовлена необхідністю збереження незмінної виробничої політики для створеного виробу. Щодо зміни часових параметрів коливань ринкового середовища, то можна зробити висновок про те, що в силу зворотного зв’язку між інноваційною діяльністю та макроколиваннями, встановлюються такі інтегральні параметри макроколивань, котрі вже враховують взаємний вплив макроколивань та інноваційної діяльності. Тобто, нова «резонансна» тривалість життєвого циклу точно укладається на один період коливань економічного середовища. При цьому загасання макроекономічних коливань відбувається повна компенсація додаткової інерції підприємства. З погляду економічного змісту це означає, що підприємства, які відчувають суттєвий вплив макроекономічних коливань, при формуванні власної маркетингової політики, змушені відводити запас часу для збереження незмінної технічної та виробничої політики на період, коли принаймні не окупляться витрати на розробку виробу.
Зрозуміло, що оптимальним способом швидкої окупності витрат є збереження умов максимальної ефектності виробництва. Для реалізації цього способу підприємства автоматично подовжують життєвий цикл нового виробу, розробка якого була почата або у момент потрапляння під вплив макроекономічних коливань, або у момент завершення повного циклу таких коливань. Дійсно, великі підприємства, котрі у ході трансформації ринкових відносин, змушені змінювати свої розміри та забезпечувати велику гнучкість, стикаються із ситуацією, коли незважаючи на зміну умов у зовнішньому економічному середовищі, їм доводиться зберігати сформовану тенденцію розвитку для того, щоб забезпечити оптимальні умови просування нового продукту на ринок. У момент, коли отримано максимальну віддачу від упровадженого продукту, підприємство вже встигає розтратити запас ресурсів та змушене робити новий виток у рамках макроекономічного коливального руху.
Якщо початок нового витка циклічного руху збігається з початком розробки нового продукту, а його життєвий цикл збігається з «первинним періодом» макроколивань (тобто – з вихідним періодом, на який не впливають параметри інноваційної діяльності), то знову відбудеться посилення макроколивань. Таким чином, щоби запобігти потраплянню підприємства до своєрідної „зони неблагополуччя”, де раптово зростають втрати, що пов’язані з інертністю підприємства, треба завершити усі роботи підприємства по просуванню нових продуктів до того моменту, коли підприємство відчує потужний вплив макроекономічних коливань. Фактично підприємство, що наближається до області впливу макроекономічних коливань, повинне втратити залежність від результатів інноваційної діяльності.
Підбиваючи короткі підсумки аналізу резонансних явищ між макроколиваннями та інноваційною діяльністю підприємства, слід зазначити, що можливість збільшення рівня нестабільності процесу трансформації ринкових відносин при певних значеннях параметрів інноваційної діяльності підприємств, приводить до зростання сумарних втрат у випадку «захвату» підприємства зоною неблагополуччя. Тому реальному підприємству варто планувати свою інноваційну діяльність з урахуванням циклічності макроколивань, тобто так, щоб цикл робіт з впровадження нової продукції, не збігався з економічним циклом. Зрозуміло, втілення цієї теоретичної рекомендації на практиці являє собою дуже складну задачу, тому що у загальному випадку необхідно враховувати не тільки параметри макроколивань, яким може бути піддане саме підприємство, але й параметри макроколивань, у яких беруть участь основні конкуренти, які реалізували більш вузький асортимент продукції. Це потрібно для того, щоб уникнути «захвату» підприємства зоною неблагополуччя. У випадку виникнення резонансу, критичну роль може зіграти «звужений» асортимент продукції, ширина якого не відповідає реальним можливостям підприємства. Тому, рекомендацію, яка наведена вище, можна доповнити у такий спосіб: підприємство, котре знаходиться на такій стадії процесу трансформації ринкових відносин, коли існує небезпека виникнення резонансу, повинне негайно подбати про розширення асортименту. Тоді не можна буде виділити будь-яку одну характерну тривалість циклу інноваційної діяльності, що може збігатись з тривалістю циклу макроекономічних коливань. При відсутності такої основної частоти, інноваційна діяльність, яка має різні характерні частоти, перетворюється на слабке джерело розсіювання ресурсів підприємства.
Потужність сили споживача впливає на реалізацію конкретного варіанту розвитку виробничо-економічної системи, що зазнає процесу перетворення ринкових відносин. Слабка сила споживача дозволяє зберігати низький рівень індивідуалізації у виробничо-економічний системи, та певною мірою користуватися усіма перевагами старої системи ринкових відносин (масового виробництва). Якщо сила споживача сягає значної потужності, то збереження навіть остаточних елементів масового виробництва вже неможливе, й рівень індивідуалізації продукції різко зростає.
Теоретично можливі два варіанти розвитку процесу трансформації ринкових відносин. Ймовірність реалізації кожного з них залежить від співвідношення реального індивідуалізації виробничо-економічної системи, та ідеального рівня індивідуалізації продукції, що точно відповідає потребам ринку. Завдяки тому, що реальна індивідуалізація виробничо-економічної системи складається стихійно, без врахування реальних характеристик ринку, у загальному випадку її рівень не відповідає поточним потребам ринку.
Якщо рівень реальної індивідуалізації перевищує потрібний ринку, то інноваційна діяльність підприємств є дисипативним чинником, тобто призводить до втрат ресурсів. Це значить, що вплив втрат, які пов’язані з надлишковим інноваційним потенціалом продуктів, значніше, ніж позитивний ефект від додаткових споживчих властивостей інноваційних продуктів. Тобто, у випадку підвищеного рівня індивідуалізації будь-яка інноваційна діяльність веде до втрат – ринок просто не готовий до сприйняття нових продуктів.
Таким чином, можна запропонувати умову доцільності переходу до нових ринкових відносин, що пояснює деякі перешкоди на шляху перетворення виробничо-економічних систем, з котрими зіткнулися у розвинених ринкових країнах. Стосовно перспектив нових ринкових відносин, цю умову можна сформулювати у такий спосіб: якщо рівень реальної індивідуалізації виробничо-економічної системи настільки високий, що зникає вплив інновацій на коливальні структури ринку, перехід до нової парадигми ринкових відносин вже недоцільний. Не тільки додаткове розширення асортименту, але й навіть досягнутий рівень індивідуалізації виробництва поки ще не затребуваний ринком. Зрозуміло, що описана ситуація є властивою тільки для високорозвинених країн.
Якщо рівень реальної індивідуалізації нижчий, ніж необхідний ринку, то інноваційна діяльність має виняткове значення для розвитку виробничо-економічної системи. Продукти, які потрапляють на ринок, поки що не є надлишковими з точки зору інноваційного потенціалу. Тому їх поява здатна приводити до посилення макроекономічних коливань. Ринок, який розвивається за умов недостатньої реальної індивідуалізації, зберігає сприйнятливість до нововведень.
На підставі даного міркування можна зробити наступний висновок: незначна реальна індивідуалізація сприяє впровадженню нової ідеології ринкових відносин, тому що її наявність обумовлює послаблення одного з істотних джерел втрат. Цей висновок має три важливих наслідки, що стосуються національної економіки.
1) Запобігання системної кризи національної економіки це загальна задача. Її рішення досягається шляхом координації та концентрації зусиль всіх учасників економічного процесу. Однак кожний з учасників ринкових перетворень повинен спиратися на самостійну маркетингову та інноваційну політику. При демонополізації економіки, знищенні рецидивів командно-адміністративних відносин, необхідно забезпечити взаємодію та взаємозв’язок усіх підприємств виробничо-економічної системи, але не їхню взаємозалежність. Аналіз результатів застосування математичної моделі, яку було описано вище, до дослідження перехідного процесу дозволяє зробити висновок про те, що збереження взаємозалежності підприємств при руйнуванні монополії призводить до консервації негативного ефекту зрівняльності, усереднення результатів інноваційної політики. Це у свою чергу обумовлює реальне падіння темпів зростання якості та розширення функціональних можливостей продуктів, які пропонуються на ринку такими підприємствами.
2) При подоланні наслідків монополізації економіки не слід вдаватися до стрибкоподібних інновацій. Упровадження нових продуктів повинне відбуватися по можливості планомірно, щоб уникнути додаткової дестабілізації ринку, яка обумовлена завищеним рівнем інновацій окремих продуктів. – Сам перехід від монополізованого ринку (тобто ринку гомогенного, а іноді навіть дефіцитного) до ринку масової індивідуалізації супроводжується втратою стійкості для більшості підприємств.
3) Для успішного подолання наслідків командно-адміністративної економіки, вітчизняні підприємства, особливо великі, повинні істотно знизити свою внутрішню інертність. У випадку випереджаючого розвитку гнучкості середніх та малих конкурентів, крупні підприємства починають зазнавати несприятливого впливу від суперництва на досить вузькому ринку, а це неминуче призводить до втрат. Слід зазначити, що дана вказівка є дуже загальною та вже не раз формулювалася у даному дослідженні. Однак у даному випадку, вона є інтерпретацією правила посилення інертності, яке сформульоване для умов проведення інноваційної політики у стандартизованій виробничо-економічної системи, тобто враховує особливості проведення інновацій у національній економіці.
Список літератури
1.	Pine J., Mass Customization: The New Frontier in Business Competition, – Boston: Harvard Business School Press, 1993, 372 pp.
2.	Davenport T.H., Process Innovation: Reengineering Work through Information Technology, – Boston: Harvard Business School Press, 1994, 364 pp.
3.	Момот В.Є., Явище ринкової турбулентності та його вплив на сучасний маркетинг // Маркетинг в Україні, – № 5, – 2002, – с. 60-64.
4.	Момот В.Є., Основи математичного моделювання ринкової турбулентності // Економіст, – № 2, – 2002, – с. 56-59.
Abstract
Peculiarities of innovation process under influence of economical macro cycles are presented under conditions of market relations shift in the production-economical system. This shift is considered under the influence of uncertainty factors known as market turbulence. Market turbulence regarded as a source of contradictions in the transformation process. Several real market economy phenomena are investigated on the basis of the hypothesis of resonance interaction between enterprises’ innovation activity and economical macro cycles. Alternating variants of national economy development are judged from point of scientific potential implementation.
Анотація
У статті представлені особливості інноваційного процесу, що проявляються під впливом макроекономічних циклів під час трансформації ринкових відносин у сучасних виробничо-економічних системах. Розглядається вплив системи факторів невизначеності, відомих як ринкова турбулентність на процес перетворення ринкових відносин, що веде до виникнення протиріч у розвитку виробничо-економічних систем. На підставі гіпотези про резонансну взаємодію між інноваційною діяльністю та макроекономічними циклами проаналізовані декілька ефектів, що мають місце у сучасній ринковій економіці. Розглянуті альтернативні шляхи розвитку національної економіки з точки зору застосування наукового потенціалу.  

Ключові слова
Виробничо-економічна система, інноваційна діяльність, трансформація ринкових відносин, макроекономічні цикли, сила покупця, масова індивідуалізація продукції.